Малоінвазивні методи лікування ретикулярного варикозу: склеротерапія, мікротермокоагуляція, застосування ціанакрилатного клею - Teplyi, V. V.; Korolova, Kh. O. (Хірургія України, 2019)
Мета роботи — порівняти результати лікування ретикулярного варикозу та телеангіектазій за допомогою склеротерапії, мікротермокоагуляції і склерозування з використанням ціанакрилатного клею. Матеріали і методи. Проведено проспективне рандомізоване контрольоване дослідження, в яке залучили 78 пацієнтів з ретикулярним варикозом і телеангіектазіями переважно жіночої статі (72 особи) віком від 18 до 55 років. Пацієнтів розподілили за допомогою таблиці випадкових чисел на три групи по 26 осіб залежно від методу лікування: склеротерапія, мікротермокоагуляція або склерозування за допомогою ціанакрилатного клею. Результати лікування оцінювали одразу після процедури, через 1 та 6 міс. Результати та обговорення. Середня довжина судинної сітки телеангіектазій безпосередньо після процедури найбільше зменшилась при застосуванні мікротермокоагуляції (на 92,1 %), менше — після склерозації (на 73,4 %) і введення адгезиву (на 70,7 %). Результати, отримані при використанні першої методики, статистично значущо (p < 0,01) відрізнялися від показників в інших групах. У групі пацієнтів, котрі перенесли склеротерапію, загальна кількість рецидивів за період спостереження становила 8 (30,7 %), після мікротермокоагуляції — 7 (26,9 %), а у разі застосування ціанакрилатного клею — 8 (30,7 %). Різниця між групами була статистично незначущою (p = 0,941). При використанні склеротерапії відзначено 15 (57,7 %) негативних місцевих виявів, при застосуванні мікротермокоагуляції — 11 (42,3 %), при введенні адгезиву — 14 (53,8 %). Різниця між групами була статистично незначущою (p = 0,518). З негативних виявів в усіх групах переважав больовий синдром. Інтенсивність больового синдрому була невеликою — від 0 до 2. Найменше на неприємні відчуття скаржилися пацієнти, яким провели склеротерапію, найбільше — особи, котрим застосували мікротермокоагуляцію. Різниця між групами була статистично незначущою (p = 0,664). За даними опитувальника якості життя при хронічному венозному захворюванні (CIVIQ20), у всіх групах виявлено статистично значущу різницю між показниками до лікування та через 1 міс після нього (p < 0,001 для всіх груп). Висновки. Досліджені методи лікування ретикулярного варикозу і телеангіектазій є безпечними для пацієнтів. Частота негативних виявів та незначних місцевих ускладнень суттєво не відрізнялася в трьох групах (p = 0,518). Мікротермокоагуляція більш ефективно порівняно з ін’єкційними методами усувала телеангіектазії. Середня довжина їх судинної сітки зменшилася при її застосуванні на 92,1 % (p < 0,01). Досягти облітерації ретикулярних вен легше за допомогою склеротерапії та введення ціанакрилатного клею, ніж використовуючи мікротермокоагуляцію неізольованим електродом. Кількість рецидивів через 6 міс є невеликою. Найменшою вона була після мікротермокоагуляції (26,9 %), проте різниця була статистично незначущою. Використання опитувальника якості життя при хронічному венозному захворюванні виявило суттєве поліпшення самооцінки пацієнтів вже через 1 міс після всіх методів лікування (p < 0,001 для всіх груп).